BASERT PÅ ROMANENE AV ISAAC ASIMOV
Våkne, Den sovende. Førstetaler ønsker deg velkommen hjem.
Thalis.
Du har vært ett år i stase. Alt er som du planla.
Våkne, Hari Seldon.
Andre Stiftelse ønsker velkommen hjem.
FOR 151 ÅR SIDEN
Hari og jeg hadde etablert Andre Stiftelse på Ignis.
Men vi hadde mye å ta igjen.
Planen var fortsatt ute av kurs. Vi måtte få den på rett spor igjen.
Vi var i kryosøvn bortsett fra noen uker hvert år.
Våkne, Den sovende. Enda et år har gått.
Når vi var våkne, lærte Hari mentalicerne om psykohistorie.
Manipulere hendelser gjennom masseaksjon.
Å bøye historiens bue er psykohistoriens sanne makt.
Jeg lærte dem å bruke kreftene på å kjempe mot Muleselet.
Med årene utviklet vi oss fra å være Tellems barn
til virvlende blader i tidens strøm.
Nei. Ikke knel. Vår religiøse æra er over.
Vi utvidet rekkevidden,
fant andre mentalicer som oss, og vokste i antall.
Snart hadde vi øyne og ører i alle deler av galaksen.
Arbeidet i skyggene for å sikre at Første Stiftelse ble sterk,
og at Imperiet svekket seg i tråd med Planens innledende kurs.
Men etter hvert som årene gikk,
ble vi stående overfor en ting vi ikke kunne kontrollere.
Tiden.
- Vi blir ikke klare i tide. - Muleselet kommer om et halvt århundre.
Det er ikke ham jeg er bekymret for.
Tredje krise ville alltid bli et vendepunkt.
Hvis vi ikke har alt nøyaktig på riktig sted,
kan vi slå Muleselet, men ikke være klare for det som kommer etterpå.
Vi spesialiserer.
Vi kan ikke lære alle mentalicer hele psykohistorien, men deler av den til noen.
Det er bra. Men vi må stadig oppdatere regresjonsmodellene.
Forbedre sosio-operasjonene, så vi vet at vi påvirker riktige sektorer.
Vi er ikke raske nok.
- Vi må holde oss våkne. - En av oss må holde seg våken.
Hari.
Kampen din er mot Muleselet. Jobben min er å sørge for at vi er forberedt.
Hari. Faen.
Det er bare mulig på én måte.
Vi ses om et år.
FOR FIRE ÅR SIDEN
Velkommen hjem, Gaal.
Hvor er Thalis?
Thalis gikk bort for en stund siden. Han er Førstetaler nå.
Han heter Preem Palver.
Hvor er Hari? Hvor mange år?
Siden din første våknesyklus...
...148 år.
Hari?
Gaal.
- Ja, det stemmer. Det stemmer. - Hvorfor vekket de meg ikke før?
Vi trengte mer tid. Din er viktigere enn min.
Jeg kunne ha hjulpet til.
Vi kunne ha byttet plass en stund. Hver sin gang. Vi kunne funnet en måte...
- Du er alltid så sint på meg. - Du fortjener det alltid.
- Muleselet? - Nei. Ikke ennå. Snart.
Men den tredje krisen er snart over oss.
Kom.
Hva er dette?
Jeg laget dem.
Salvor, Yanna, Raych.
Det er sånn jeg husker fortiden nå.
Jeg kan ikke se dem klart her inne lenger.
Men jeg kan det her inne.
Kom, kom. Det er noe jeg må vise deg.
Det meste av livet har jeg trodd at hvis jeg gjorde det riktig,
ville planen min forkorte mørket.
Du skulle ikke være en del av Andre Stiftelse.
Du skulle dø for flere århundrer siden. Men her er du.
Du fikk alt ut av kurs, og så klarte du på et vis å få alt på plass igjen.
Det kan ikke være bare tilfeldig.
Det er noe som skjer her. Jeg kan ikke forklare det.
Men jeg vet at du er i sentrum av det.
Veien videre er en du kan reise på egen hånd.
Jeg tar ikke farvel med deg.
- Da får jeg Preem til å holde minnetalen. - Hari.
Du kommer til å like ham.
Dette er alt jeg vet om de åtte kriser.
Alle rådata, alle mine tanker og hemmeligheter.
Men det viktigste er denne.
The Invictus.
Hvis Muleselet blir beseiret, går alt i denne retningen.
Vi ses i morgen.
Jeg er sliten.
- I morgen. - Ja.
- Ok. - Ja.
Forsiktig.
Du løy for henne.
Jeg kunne ikke se henne i øynene og si adjø.
- Det er bedre sånn. - Om jeg var Gaal, ville jeg vært uenig.
Er du sikker på dette?
Det ville vært ære i å dø her.
Ta meg med tilbake til Oonas verden. Gi meg en utsettelse til.
Denne kroppen var utsettelsen din. Og du gjorde alt du kunne mens du hadde den.
Da er jeg sikker.
Ingen spacere. Ingen hviskedrivere.
Ingen sprangportal. Hvordan?
Bli med meg. La meg vise deg det.
Salvor sa at noen ville at jeg skulle ha en innsats i spillet. Hvorfor?
Fordi vi ikke kan det.
Hari?
Han er borte.
Han sa ikke adjø. Men jeg følte at han dro.
Jeg kan ikke tegnspråk ennå, men jeg kan lese hjertesorg.
Hari er borte, og jeg vil lage en for ham.
En sånn statue som han laget.
Han har laget sin egen, ikke sant?
Selvfølgelig gjorde han det.
Hari hadde hogd seg inn i historien.
Og formet en vei vi skulle følge. Vi tok den veien sammen.
Jeg lærte Preems språk, og Planen var på rett spor igjen,
men kampen hadde så vidt startet.
Hvor er Andre Stiftelse?
Muleselet er her. Vi har ikke mer tid.
NÅ
For 152 år siden så du at hvis det ikke var noen Andre Stiftelse,
kom vi til å avvike fra Seldon-planen.
Vi har hentet fram Planen igjen.
Tredje krise kommer nøyaktig der den skal komme.
Kalgan er noe spesielt.
I samme øyeblikk som Muleselet tok den,
gjorde Radianten dette.
Hvis det kan bli verre, kan det bli bedre.
Fiks det.
Det kan ikke fikses. I hvert fall ikke med psykohistorie.
Kan det være feil? Du sa at profetiene har vært mindre nøyaktige i det siste.
Jeg tror det kommer av en annen ukjent faktor.
Noe har kastet skygger over utregningene i årevis.
Kalgan, da. Den skiftet hender.
Kan det ha forårsaket en dominoeffekt?
Jeg har alltid følt at vi var på vei mot intethet.
Ta imot tomrommet, mine herrer.
I et århundre lystret dette leketøyet det leketøyet.
Den gjorde oss til tjenere av dens tolkninger,
og lovet at det ville hjelpe oss å bestå.
Her har vi gevinsten!
Vi er ferdige.
Trenger dere meg, så prøv å la det være.
Enda tommere der inne enn jeg trodde.
Vi rådslår senere. Ikke fortell det til noen andre inntil videre.
Ingen må vite det.
Demerzel. Akkurat nå tror jeg...
...at jeg forstår hvordan det er å være deg.
Imperium?
Jeg har slitt og gått på akkord og søkt en gyllen middelvei.
Tydeligvis forgjeves.
Så hvis det er aske i munnen min på slutten av et kort og meningsløst liv,
kjenner du nok smaken av galle i ditt lange og meningsløse liv.
Kanskje du ønsker slutten velkommen.
Hvis det ikke er noe genetisk dynasti å opprettholde,
er du bare en jente med en åpen landevei foran seg.
Jeg har mye å gjøre, Imperium.
Du kan ikke miste meg. Ikke nå. Uansett hva slags undergang som kommer,
er det til alles beste å ha meg her for å møte det sammen med deg.
Skal du virkelig kaste meg ut om ti dager?
Ikke gjør det.
Bønnen din fordrer at jeg har noe å si i saken.
Men blant mine mange funksjoner er jeg en klokke.
Jeg er en klokke for hver Cleons liv. Og tiden jeg holder, er presis.
Jeg er Muleselet.
Skipet mitt utenfor er Blacktongue.
Jeg vet det. Vi ser skrekkinnjagende ut.
Men jeg lover at dere kommer til å forgude meg.
Akkurat som erkehertugen deres gjorde i sine siste øyeblikk.
Hvor er puslingen?
Hvor?
Hva heter du?
Skirlet, sir. Faren min ga meg navnet. Det er kalgansk.
- Det betyr "lille bolle". - For et edelt navn.
Og ikke si "sir" til meg. Bare Muleselet holder.
Så, Skirlet... forguder du Muleselet?
Mer enn noe annet.
Som dere kanskje har hørt, kan jeg bevege mennesker.
Forandre hengivenheten deres.
Men det er vanskelig og krever en viss disiplin fra min side.
Heldigvis har jeg funnet ut at jeg ikke trenger å omvende alle.
Jeg kan omvende noen ved hjelp av demonstrasjon.
Og de som er vitne til omvendelsene, de bare slutter seg til meg.
Så, Skirlet.
Vil du demonstrere hvordan omvendelse fungerer?
Mer enn noe annet.
Ja.
Kom.
Vær så god.
- Vet du hva dette er? - Den er min fars.
- Lot han deg leke med den? - Nei. Han sa at den er altfor farlig.
Og han hadde rett. Du må ikke rette den mot andre og aldri mot deg selv.
Men det er det fine med omvendelse.
Når jeg er inne i hodet ditt, kan jeg male det bildet jeg vil.
Bare ett lite penselstrøk for å fylle hjernen,
og plutselig føler du deg tvunget til å gjøre noe...
...som du vet at du ikke bør.
Det går bra, lille bolle.
Plukk den opp.
Den er tung.
Å nei.
For tung til å løfte mot hodet?
Som far...
...så datter. Har du lyst til å trykke på avtrekkeren, Skirlet?
Mer enn noe annet.
Mer enn noe annet!
Når jeg har telt til tre, da.
En.
To.
Tre.
Tror du jeg er et monster?
Det fine med omvendelse.
Få den, Skirlet. Få den.
Du kan skyte deg selv en annen gang. Det lover jeg.
Spis.
Dere kommer til å forgude meg.
Og om kort tid...
...gjør resten av galaksen det også.
CLAVIGER BRAKKE
Jeg har ingen mynter, men...
Urettferdig.
Hvis du vil løpe hjem
og hente din egen antikvitet, som en sukkerskål, skal jeg ikke stoppe deg.
Vet Demerzel at du risikerer familieklenodier?
Vi får se hvordan det går.
- Får mitt ringe hus seg en ny sukkerskål? - Det blir ikke så enkelt.
Og nå har du det.
Sett dem opp igjen. Det er mange flere skinnende ting på slottet.
Sporer.
Prøv det.
Ellers takk.
Flink gutt. Det er livsfarlig.
Cygnet vil nok leke med den.
Vi har vært hos legen igjen. Ingen forandring, men...
Hun er fast bestemt på å leve de årene hun har igjen
i full fart og høyt volum.
- Jeg skulle ønske jeg kunne gjøre noe. - Det vet jeg.
Det lages en ny Dawn.
Den er nesten ferdig.
Nyfødte er fantastiske. Du blir glad i ham.
Jeg skal prøve. La ham ri på kneet eller slenge ham i veggen. Vi får se.
Kom igjen. Han er deg. Du kan nok være glad i deg selv.
Vel...
Fortsett. Spill.
Bare ikke stjel tingene mine.
Jeg kan få dere alle sløyd.
Du kan fornekte arven din, men du kan sjelden unnslippe den.
På den andre siden av galaksen
har Hober Mallows ettermæle havnet i historiebøkene
etter at han ga Imperium juling under andre krise.
Hobers etterkommere etablerte Handelsalliansen.
Men den yngste, Toran Mallow, ville ikke ha noe med Handelsmennene å gjøre.
Eller neste krise.
Muleselet har imidlertid en måte å trekke alle inn i sin bane på.
På den ene eller den andre måten.
Sussebass?
Piraten stjal solskinnet.
- Ja, nyliggifte. - Nygifte.
Vi har nettopp har giftet oss. En gammel skikk.
Vi gjør det moderne igjen. Du vil nok snart gifte deg.
Jeg gleder meg. Hva gjelder det, Mr. Mallow?
Vi valgte denne villaen for å være uforstyrret.
Og plutselig er vi forstyrret av skyggen av kuppet.
- Jeg beklager så mye. - Kan du flytte den?
Vel, Blacktongue tilhører Muleselet. Hans politiske handlinger...
Vi foretrekker "kupp".
Kuppet hans kommer til å forårsake noen uleiligheter.
Kanskje dere kan...
Ja?
Det er nok vanskeligere å flytte et romskip enn at dere flytter håndklærne.
Torie, denne mannen er et geni.
Men kan du sende et team til å hjelpe? Dette håndkleet er tettvevd.
Jeg skjønner. Det er en scatter. Veldig bra.
Du var god. Takk for at du spilte med.
Velkommen. Skal jeg lage drinker?
Alltid, Skatten.
Jeg liker den nye skipsstemmen. Hun er freidig. Jeg kaller henne Skatten.
Elsker det. Blir slett ikke forvirrende.
Flotte scattere på stranden i dag. Et kupp er visst der man bør bli sett nå.
Artig, men farlig.
Drinken er ferdig.
Jeg elsker deg, Torie. Jeg elsker livet med deg.
I like måte, skatten.
Takk.
Tror du kuppet har noe med Handelsmennene å gjøre?
Hvem vet? Politikk.
Det er alltid de samme, bare med skip i ulike former.
Jeg skulle ønske alle kunne være en del av én ting.
Onkelen min vil bry seg.
Før onkelen din ser godheten i deg, bryr jeg meg ikke om hva han synes om noe.
Det burde ikke du heller.
Gode nyheter. Vi har en gjest.
Massasjer på huset.
- Du ser ut til å ha sterke hender. - Det har jeg.
Og hvem er du?
Kaptein Han Pritcher. Innen etterretning for Stiftelsen.
Jeg henter cocktail-shakeren.
Ingen av scatterne deres skal være på mens jeg er her. Er det forstått?
Ja.
Det er rart.
De sjeldne gangene jeg forteller noen hvem jeg er, pleier de å bli redde for meg.
- Hvorfor skulle vi være det? - Dere har dokket i en krigssone.
Det er fortsatt kamper. Bombinger.
Hva vet dere om kuppet?
Vi vet at det er en ved navn Muleselet. Passer bra. Sta jævel.
Skipet hans heter Blacktongue, som gir litt av et bilde.
Ingen trivelig person. Og overraskende vanskelig å komme til.
Å, Toran. Jeg tror vi blir rekruttert.
Kaptein, du vet at onkelen min er Randu Mallow.
Hvis jeg spionerer for deg, vil alle tro at Handelsmennene står bak.
Noe som skjuler Indbur og resten av Stiftelsens lederskap.
Er Muleselet virkelig så farlig? Vi har moret oss på bryllupsreisen.
Dere har posert for mye til å merke at resten av Kalgan svetter blod
når Muleselets hæl tråkker ned.
Vi merker det.
Men føler dere det? At luften er innestengt.
Vanlige folk holder pusten mens de ser naboens dør bli sparket inn.
Hvis du prøver å skremme min kone...
Nei.
Dere er for rike til å være redde. For umodne. For delaktige.
Det var derfor dere ikke reagerte da jeg kom.
Og derfor lyden av marsjerende føtter
høres ut som de er et stykke unna, hos andre folk.
Hva ber du om?
Vanligvis vil sånne diktatorspirer ta en planet, og ligge lavt noen dager.
Muleselet vil bevise noe.
Han er fortsatt beskyttet. Men han liker uvanene sine.
Han holder fest i kveld.
Der våre kjære galaktiske personligheter Toran og Bayta er på gjestelisten.
Bayta, jeg tror kapteinen vil være følget vårt.
- Vet du hvem Hari Seldon var? - Nei.
Han har vært død i århundrer, men stikker fortsatt innom iblant.
Han sa at Imperiet kjørte seg selv over en klippe.
Vi forlenget klippen, men vi fortsatte også å kjøre.
Og den nye greia er
at vi vet at alt tar slutt om noen uker.
- Det er snart. - Hvordan kan noen vite det?
Hari Seldon fant ut hvordan man leser framtiden.
Og så lærte han oss å gjøre det også.
Tror du det?
De tror det. Brødrene mine har stolthet nok til å tro at de kan hindre det.
Det har ikke jeg.
Uansett kommer ting til å gå veldig dårlig.
Og jeg vil ikke være her når det skjer.
Jeg vil dra til Mycogen.
Jeg vil se stedet som skapte deg.
Ja?
Kan jeg få snakke med deg alene?
Nei.
- Jeg går. - Nei, dette er ditt hjem også.
Hun blir, for faen.
Greit. Hun kan høre unnskyldningen min.
Du har alltid mistrodd Radianten og vår tillit til den.
Jeg skjønner nå at du hadde rett. Og jeg beklager.
Den store forsoneren.
Fint at jeg får en smak av det for en gangs skyld.
Jeg vil hjelpe til. Denne børen burde ikke ligge på skuldrene dine.
Og du vil ikke ha den, så la meg bære den for deg.
Da nedturen begynte,
og vi så at det kognitive forfallet startet tidligere,
justerte en Day timingen.
Han forkortet livets tråd for oss alle.
Så... Day kan justere den igjen.
Bare la tråden spoles ut noen måneder.
Til dette er ordnet opp i.
Er vi ikke fantastiske skuespillere?
Synd at vi ikke gikk til scenen.
Spurte du Demerzel først? Den sa nok nei, siden du kommer krypende til meg.
Oppstigningen skjer tidligere fordi sinnet vårt forringes tidligere.
Hvis det føles unaturlig, er det bra.
Ingenting er naturlig ved oss.
Vi er filledokker kledd som konger.
Monstre.
Se.
Ser du?
Se de fine nanittene gjøre jobben sin.
Sånn.
Filledokka er sydd sammen igjen.
- Day kommer vel ikke? - Jeg tror ikke det, Imperium.
Hvem har dødd?
Bare enhver gjenværende respekt jeg hadde for Day.
- Hent en ren kappe til broren min. - Håper jeg er en akseptabel erstatning.
Jeg visste at han ikke ville komme på grunn av tradisjon eller plikt.
Men jeg håpet han ville delta på kappeseremonien for å være snill.
Du fortjener bedre.
Cleonen som kappekledde meg til Day, var mer en far enn en bror.
Det var omsorg da han ga meg hovedtronen.
Da jeg kappekledde vår bror, visste jeg at han ble en katastrofe.
Men jeg vil være stolt over å rekke deg kappen.
Ambassadør Quent og jeg tar noen drinker i kveld. Jeg vil at du skal bli med.
- Hun har vært en god venn for meg. - Jeg er enig.
Og hvis tiden vår er kort, er det godt å ha venner til slutt.
Jeg skal fortsette...
...å gi deg det jeg kan disse siste dagene. Hjelpe deg å bli venn med Quent.
Og... Det er en annen gave jeg ikke har fortalt noen om.
Hva er det?
Når tiden er inne.
Demerzel vet det vel.
Nei. Det er det eneste jeg har skjult for Demerzel.
Noe som vil holde deg trygg uansett hva som skjer.
"En Dawn skal kappekles til Day.
En strålende sol på en asurblå himmel.
Måtte din visdom råde og lyse opp Imperiet fra innsiden."
Takk.
Den passer godt.
Jeg hadde ikke tenkt at jeg trengte dette på lenge.
Men nylige avsløringer har endret tidslinjen vår.
Alt er som du ba om, Imperium.
Da kan jeg tusle av scenen i forvissning om at Dawns styre er sterkt.
Hvis den fungerer.
Fungerer den?
Ved ditt navn og ære, det gjør den, Imperium.
Novacularen er den første i sitt slag.
En svart hull-bombe.
Kraften vi utnytter, kommer fra beistets uhemmede rotering.
For hvert sekund vi står her, har beistet rotert flere hundre ganger.
Det svarte hullet kan ikke unnslippes.
Inni det brytes tid og rom ned.
Men den ytre regionen, ergosfæren,
kan punkteres og utnyttes.
Vi sender til den elektromagnetiske stråler,
fotoner, lysdråper som skjærer gjennom rommet
med en varme vi ikke kan forestille oss.
De har gått tilbake til guddommelighet.
Men de samler hvert sekund i forberedelse.
Og så, berørt av stjålet ild og superstrålende energi,
strekker vi oss over området med uendelig kraft.
Se dette.
Hvor mye av det som var der, er borte?
Ingenting er borte. Det forblir, men forandret for alltid.
Du har gledet meg.
Folk vil vite at jeg har lagt død i dine hender.
Dette er avskrekking.
Dawn skal bare bruke det ved de mest ekstraordinære omstendigheter.
Men det ekstraordinære kan være på vei.
Har du hatt tid til å snakke med Indbur,
eller er han opptatt med å dryppe sukker over kasino-chipsene på Kalgan?
Jeg har bekreftet at Kalgans fall har kommet overraskende på Stiftelsen.
- Indbur vet ingenting. - Det er ryktet han har.
Vi får nok vite mer når Hvelvet spretter opp.
Er det ikke opplyst?
Du er alltid mistenkelig velinformert, min venn.
Vi har våre kilder. Jeg elsker når hun rødmer.
Jeg er ikke bekymret for eierskapet over Kalgan.
Men jeg er bekymret for piraten som tok den.
Han har ikke gitt planeten til noen ennå,
og jeg begynner å tro at han vil beholde den.
Og hvorfor bryr du deg om det? For Kalgan-folkets beste?
Nei. Jeg er fortsatt Imperium. Jeg bryr meg bare om oss.
Jeg vil bare være forberedt.
Du kommer til å være forberedt. Det er jeg sikker på.
Det var alt jeg ville si.
Jeg drikker ikke særlig, så jeg overlater brandyen til dere.
Imperium.
Broder Dawn, Imperium vet ting. Ofte mer enn det burde.
Så når du er urolig, er jeg urolig. Hva er du egentlig bekymret for?
Jeg er bekymret for folk som Muleselet, som kan få usannsynlige ting til å skje.
Er det ikke det Seldon lærer oss?
Eller har du skjøvet det bort mot våre smil og brandy?
Jeg har gjort Seldons lærdom til mitt liv.
Og lever på en fremmed planet for å tjene den.
Jeg mente ikke å fornærme deg. Men jeg beklager. Jeg har en avtale.
Muleselet. Jeg har ventet at du skulle ringe straks jeg hørte navnet.
På tide å gjøre nytte for deg, Imperium.
Tekst: Evy Hvidsten