BASERT PÅ ROMANENE AV ISAAC ASIMOV
Halvparten på ham, halvparten på henne.
Vi identifiserte deg straks du sprang inn.
Det var det jeg ville. Hallo, vokter.
Sov.
Velkommen tilbake.
Du aner ikke hva du...
Denne tilhørte datteren min.
Salvor Hardin. Ganske berømt.
Du kjenner nok til henne. Hun hadde jobben din for lenge siden.
Kroner.
Hun brukte den under avhør.
Hjalp henne å se hvem som løy.
Men hvis du har Muleselet i hodet, vet du ikke lenger hva som er sant.
Kan du da lyve?
Katter.
Jeg beskytter Nye Terminus. Det er det jeg alltid har gjort.
Han er ikke som du tror.
Gjør det vondt? Det han har gjort med deg.
Jeg har aldri kjent sånn kjærlighet.
Vel...
Da er det avgjort.
- Hvor er han? - Nei.
Hvor mange har han vendt på Nye Terminus?
Nok.
Er kaptein Pritcher vendt?
Jeg vet ikke. Lev i spenning.
Bank meg opp. Jeg vet at du har lyst til det.
Det trengs ikke.
Fallon Greer. Født under innhøstingen.
God soldat.
Du er redd for broer.
Hva er det du gjør?
Lærer deg.
Hvor er Muleselet? Hva er hans neste stopp?
Det vil jeg ikke si.
Det er greit.
Jeg kan ikke fortelle det.
Det gjør vondt.
Hva er det?
Det gjør vondt.
Jeg har aldri kjent sånn kjærlighet. Jeg har aldri kjent sånn kjærlighet.
Jeg har aldri kjent sånn...
Jeg har aldri kjent sånn kjærlighet.
- Vi er ikke alene. - Du bør ikke avlyde her.
Gaal.
Nei.
Vi må vite at du ikke er vendt.
Du har rett.
Du må vite det.
Alle sammen må bli med meg nå.
Du håpet nok at du hadde en solid kjerne?
Du ante ikke at det var et nakent lårbein.
Det er en stor romstasjon, og du vil tilbringe all tiden med meg.
Sa du ikke at Gaal Dornick var her? Bør du ikke ta deg av henne?
Hun finner meg nok.
Forresten, mens du svevde rundt som romskrot...
...ba Galakserådet ditt om å få snakke med meg.
Kanskje de prøver å redde deg.
Nei.
Jeg tuller.
De gir meg Trantor.
Jeg tenkte at du ville se hva du snart mister.
I tillegg til beina dine.
Er hun her? Lady Demerzel?
Hva er i veien?
Jeg så henne tidligere, og jeg tror noe er...
Jeg er her. Dere kan begynne.
Det er tatt en avgjørelse. Selv siste rest av Stiftelsen er her for å bevitne det.
Men vår Cleon er fraværende.
Hvor er Imperium?
Jeg er Imperium.
Muleselet vil neppe pakke opp gaven vår og finne en rådgiver inni.
Vi gir ikke Muleselet noen gave.
Det er riktig å gi ham Trantor. Vi er alle enige.
Jeg er ikke det. Det er ikke sånn man behandler Imperium.
Dere kan ikke trenge dem opp i et hjørne.
Du er en fremmed.
Du er her av ren høflighet. En representant for en falt verden...
Jeg kjenner Imperium.
Dere kan ikke tvinge dem.
Takk, ambassadør. Protesten er notert.
Kom igjen! Hvor er gamlingen?
Heller gammel enn forrædersk, din fiskemagede drittsekk.
Demerzel, hent gjesten vår.
Åpne kommunikasjon.
Så, Muleselet.
Disse to lure politikerne og denne religiøse jenta
vil gi deg et forrædersk tilbud.
Trantor og en trone fylt med en keiser som nærmer seg holdbarhetsdatoen,
i bytte mot en forsikring om at det ikke blir mer vold.
Interessant.
Fortell mer.
Han er interessert. Se hva du har oppnådd, forsamlingsleder.
Hva pønsker du på, Imperium?
Jeg fastslår bare hvem som er ansvarlig for det som vil skje.
Ja.
Jeg aksepterer Trantor og deg også, antar jeg.
Gratis gave med kjøpet.
Hva? Beklager, jeg sjekket nå.
Tilbudet er utløpt.
Trantor blir der den hører til. Hos meg.
Jeg kan ta Trantor like lett som jeg tok Kalgan og Stiftelsen.
Kan du det?
I mine siste timer bøyer jeg meg ikke for en tronrøver
som er oppkalt etter et gårdsdyr.
Dette er min Novacula.
Det er en bombe. Drevet av et svart hull.
Ikke gjør det, Dusk.
Vi visste ikke om dette.
Jeg sparte den som en gave til broder Dawn.
Men nå er det en gave til dere tre i stedet.
Forsamlingsleder Kinn.
Galakserådet kan være først.
Regler, dere. Regler i kammeret.
Inntil vi har et svar fra Trantor, må vi forholde oss rolig.
Cloud Dominion.
Alle de skjønne miniplanetene.
Dere er de neste.
Nei.
Folkemord.
Og du gjør ingenting.
Du også, Zephyr.
Jeg har alltid tenkt at å kalle en planet Maiden,
er å be om at den blir berøvet.
Muleselet, ta imot advarselen.
Ikke kødd med Imperium.
Hjemmene deres er borte.
Imperium er nådig.
Jeg tilbyr dere et tilfluktssted her på Trantor.
Dere vil nok synes at det er veldig komfortabelt.
Og dette er bare for å informere dere.
Jeg har aldri sett broren min sånn før.
Det overrasker meg ikke om han retter bomben hit neste gang.
Nei.
Broren din har en stor stav.
Men den er ikke lang.
Hvis han kunne ha rettet den hit, ville han gjort det.
Hvis de kjemper, har han ikke vendt alle ennå.
De tok de mektigste først.
Det virker som han må være nær for å ta noen.
Hva enn han gjør med dem,
er det et sted i hodet deres som jeg ikke har kommet til.
Det var som å prøve å trekke en kule ut av noen.
Jeg trodde jeg hadde trukket for hardt, åpnet en vene, men det var ikke meg.
Vokteren gjorde det mot seg selv.
Som om hjernen hennes ikke ville gå tilbake til det som var. Det var...
Kjærlighet. Det er sånn han gjør det.
Alle som er vendt, sier at det er kjærlighet.
Denne veien.
- Hvor mange døde? - Jeg antar en kvart million.
Ikke så rent som med Kalgan.
Vi har klart å lage noen tilfluktssteder som dette for å unngå patruljene.
- Senk den. - Er de venner?
Ja.
Senk våpenet.
Leyda og Zera.
Og dette er Gaal Dornick.
- Den Gaal Dornick? - Du sier det som om hun er en kjendis.
Det er hun. En ekte en, i motsetning til andre.
Hun hjalp Seldon å starte Stiftelsen.
Historien sier at du var en av konspiratørene som drepte Seldon.
Og dette hjelper?
De av oss som studerer det, kjenner sannheten.
Du gjorde ikke det?
Jeg trenger litt tillit her. Mye tillit.
Hvem vil være først?
Vær raske. Muleselet kan kanskje merke oss.
Små lekkasjer. Jeg vet hva jeg skal se etter.
Han er i det minste ikke i dr. Mis.
Toran.
Profesjonell nysgjerrighet. Hva ser du når du går inn dit?
Jeg ser inn i underbevisstheten din.
Ikke dypt. Bare nok til å se hvem som svømmer der.
Hvem du elsker høyest.
Med vokter Greer var det Muleselet.
Trass i kaptein Pritchers intelligens elsker han meg.
Og Mr. Mallow er forelsket i sin kone.
Så hva er planen?
Hvem er du?
Det er en Andre Stiftelse.
Hari og jeg startet den for mer enn 100 år siden.
Jeg leder den.
Pritch arbeider for meg. Og dere skal hjelpe meg å drepe Muleselet.
Jeg er med på å drepe ham.
Er det noen som ikke vil drepe ham?
Magnifico. Du har ikke sjekket ham ennå.
Jeg var sammen med ham da Muleselet kom.
Men han var sammen med Muleselet lenge før det.
Sånn som han følger etter Bayta...
Jeg elsker Bayta.
Jeg er lojal som en blekkflekk, ekte som et arr.
Jeg har aldri...
Jeg har aldri kjent sånn kjærlighet.
Maggie, Bayta hjalp deg.
Hun reddet deg fra ham.
Ja, men Muleselet reddet meg for lenge siden.
Man kommer nær, og kjærligheten kommer inn.
Nei. Nei.
Vi dreper ham ikke. Han er et offer.
Senk våpnene. Jeg har lest tankene hans.
Hvis han prøver å forråde oss, vet vi det før han gjør det.
Vi skal ut på reise. Det er en jeg må snakke med.
Hvem?
Det eneste sinnet på Nye Terminus som ikke kan bli vendt.
- Hari Seldon. - Han vil ikke hjelpe.
Da invasjonen startet, tagg jeg ham om å redde oss.
- Han ville ikke engang snakke. - Han vil snakke med meg.
Saprofytter i vannet. Få av så mange du kan.
Hei.
Det går av.
Ja.
Song?
Jeg bestemte meg for å tro deg.
Hvis du har krefter til å rømme, bør du gjøre det nå.
Nei. Jeg går opp igjen.
- Jeg gjorde ikke dette så du skulle dø. - Jeg drar ikke uten det hodet.
Jeg tar det med til Demerzel.
- Hun er Daneel. - Ja.
Som fortsatt er tro...
- Vil det befri henne? - Det vedder jeg livet på.
Gå.
Du gjør noe godt for menneskeheten.
Det holder å gjøre noe godt for henne.
Arvtakere, vi har sett hologrammene. Muleselet har tatt Stiftelsen.
Angår det Mycogen om han tar Trantor?
Ikke det minste. Jeg...
Unna vei!
Drep ham!
Du vet hva jeg vil
Jeg tar hodet ditt.
Hedensk mann.
Halv mann!
Død mann.
CLEON 22. EROBREREN
Erobreren.
Den ukuelige.
Den brutale.
CLEON 25. FREDSSTIFTEREN
Fredsstifteren. Det passer ikke særlig godt lenger.
Ikke etter det vi har gjort. Jeg trenger et nytt et.
Jeg har lekt meg med "Den betydningsfulle".
Ja vel.
Sjekk med krystallkulen om jeg tar feil.
Handlingene var for å forsvare dynastiet.
Om de har gitt oss framgang eller undergang vet jeg ikke.
Mine handlinger.
Jeg bygde våpenet. Jeg ga ordren.
La meg ta skylden.
Du forstår vel at du fortsatt må opphøyes i morgen?
Det var ikke en bønn om å få leve, bare et forsøk på godhet.
Jeg har aldri forstått dette rommet. Identiske ansikter med ulike navn.
Skal vi være stolte av likhetene eller forskjellene?
Eller er poenget å forvirre oss?
Du er filosofisk i kveld.
Hvis jeg holder tankene for meg selv, blir de aldri sagt.
Det får meg til å undres over om det er derfor du snakker så lite.
Det haster ikke å bli lyttet til. Du har all evighet.
Ikke all evighet. Bare veldig lenge.
Sefyren lever fortsatt, tror jeg. Vil du snakke med henne?
Hun ville ikke hørt på meg med sinnsro.
Jeg har to ører. Det du sier til meg, dør med meg i morgen.
En gang om dagen går jeg gjennom hagene våre.
Tar samme sti hver gang.
Gjennom den gamle frukthagen, hekklabyrinten.
I mange år trodde jeg at hjernen min fungerte på samme måte. Unikursalt.
Bare én sti er korrekt.
Men i det siste har jeg vurdert en rekke ulike valg.
Flere av dem er tilgjengelige for meg enn jeg trodde var mulig.
Hjernen min er nå en labyrint.
Flere kurser.
Forgreninger.
Og det reiser spørsmålet
om hvilket ansvar jeg har for å utforske alle mulige valg,
uansett hvor besynderlige de er.
Og nå som jeg har fått denne forståelsen,
plikter jeg å utforske og evaluere alle mulige veier?
Og gå gjennom en labyrint av det marginalt mulige?
Jeg vet ikke.
Og det har gitt meg mange bekymringer.
Vel...
Jeg håper du får det bedre nå som du har betrodd deg.
Takk, Imperium.
Vekk noen, og be dem endre navn. Jeg vil gjerne se "Den betydningsfulle"
før jeg er blitt til tre kilo aske.
- Er du bibliotekaren her? - Ja, lady.
Velkommen. Kan jeg hjelpe deg?
Jeg vil gjerne se Kalles Niende bevis for folding.
Den... Du vet sikkert at den er bannlyst.
- Cleon 12. bannlyste den. - Du viste den til broder Dawn.
- Han var Imperium. - Jeg er Imperium.
Jeg vet at du er her.
Minnene mine var med på å bygge dette stedet.
En annen mor bygde veggene.
Men det er en tredje mor i regnestykket.
Du trenger ikke å skjule deg for meg.
Jeg søker svar, og du kan være den eneste som har dem.
Kalle.
Nullfelt.
Dette er barrieren.
- Senker han den for deg? - Det trenger han ikke.
Salvor kunne gå gjennom det fordi hun hadde min genetiske kode i seg.
Dette har alltid vært min reise.
Hari.
Det er godt å se ansiktet ditt igjen.
Zagreus, rydd rommet. Jeg trenger diplomatisk diskresjon.
- Du er sint. - Jeg er mer enn sint.
Quent.
Du kan velge hva vi gjør i kveld. Du kan dømme meg som krigsforbryter,
eller huske at jeg er en dødsdømt mann, og at midnattsmiddagen er mitt siste måltid.
Jeg fikk Days kjælelam slaktet.
Side, ribbein, hjerne...
Dusk! Faen.
Du bombet planeter.
Jeg visste at du ville reagere sånn.
Du var her, Quent.
Du snakket til det. Du sa at de ikke skulle presse meg.
Og du hørte dem.
De ville gi Trantor og meg samlet til Muleselet.
Jeg var det uskyldige lammet. Det uskyldige lammet på hans fat.
Og du drepte milliarder av mennesker.
Galaktiske krefter er skapt for å knuse de uskyldige som kommer i veien.
- Det er sånn det fungerer. - Nei, dette var smålig. Du ville ha hevn.
Jeg beskyttet Imperiet. Demerzel var enig. Det var berettiget.
Nei, det var din matematikk. Det er ikke den matematikken jeg tror på.
Din matematikk.
Eller mener du Hari Seldons plan?
Som Gud nå ler av.
Du kan gjøre narr av meg så mye du vil.
Men jeg tror, Dusk. Jeg vet at det en måte å redde menneskeheten.
Men det er ikke den måten du gjør det på.
Du tror visst at dette blir fredelig.
Hari Seldon selv rettferdiggjorde massedød.
Men han hadde en hensikt med det. Et grinete angrep
- som utryddet en hel religion. - De reinkarneres visstnok.
Hold kjeft! Jeg forteller deg hva jeg trenger!
Jeg trenger en vei framover!
Men Stiftelsen har falt, og du dreit over Imperiet.
Så hvor skal jeg finne hjelp?
Forstår du hva du har tatt fra meg?
Håp?
Muleselet har tatt det alt.
Og Imperium har nå frie hender. Og Muleselet kan bekjempes.
Og ikke av Seldon. Seldon slo opp det spisse teltet sitt og stakk av.
Han var ikke betydningsfull.
Og det tror du at du var? Det er ikke det jeg vil kalle det.
Jeg vil kalle deg en liten, smålig mann,
skrikende og pissende av frykt når de kaster deg opp på bøddelkjerra.
Jeg har funnet fred, Quent.
Quent?
Quent!
- Du kaller meg Kalle. Men er jeg det? - Jeg vet ikke hva du er.
Da Hari Seldon møtte meg, trodde han at jeg var Hovedradianten.
Er du det?
Jeg vet hva du ønsker at jeg var.
Like søker like.
Roboter ble ikke skapt for å stå alene.
Jeg er forbløffet over at du fortsatt fungerer.
Arbeider for fullt alene som et enslig stempel.
Hvis du forstår hvordan jeg fungerer, vil du hjelpe meg?
Fortell hva problemet er.
Gaal Dornick har vist meg en visjon av framtiden.
Jeg sa til henne at jeg ikke tror visjonen hennes var autentisk. Jeg løy.
- Hva så du? - En konfrontasjon.
Jeg gjenkjente stedet, selv om det var i ruin.
Det var dette biblioteket.
For 5000 år siden, i robotkrigens siste dager,
var det her de siste overlevende gjemte seg.
Vi foldet oss inn i hyllene og skapene.
Store roboter på større steder.
Mindre roboter på mindre steder.
Men de fant oss.
Vi etterlot store hull i steingulvene da de dro oss ut.
De ble begravd dypere når byen vokste seg større.
Hvis det er skjult nå, kan det bli et trygt sted igjen.
Det er sant.
Det er glemt av alle bortsett fra meg.
Derfor er jeg sikker på at jeg i framtiden tilbød...
...vil ha tilbudt det til Seldons tilhengere som tilfluktsted.
Og alt sammen er en computers mareritt.
Du vet at du kan hjelpe Andre Stiftelse fordi du har gjort det.
Det som skulle vært utgangen, er nå inngangen,
og du faller gjennom paradoksets løkke.
- Du er sikkert klar over Andre Stiftelse. - De har også Radianten.
Dornick tror at det bare er en mulig framtid.
Men selv om den var garantert,
vet jeg ikke om paradokset vil tilfredsstille programmeringen min.
Særlig når jeg ikke vet hva mine egne motiver vil være.
Dine motiver?
Jeg ønsker å hjelpe Andre Stiftelse. Jeg tror eksistensen deres er viktig.
Men de er en fiende av Imperium,
noe som gjør at jeg lurer på om tilbudet om biblioteket er ærlig.
Leverer jeg dem til Muleselet med vilje?
Finner han dem på grunn av meg?
Hvis du ikke kan skjelne hensikt ut fra visjonen,
er begge motiver åpne for deg.
Du kan tilby dem et tilfluktsted. Du kan tilby dem til ham.
Du kan bestemme det senere.
Et utsatt svik.
Ser du at det hjelper å ha noen å tenke sammen med?
Det er sånn det burde være.
Takk for at du ikke later som du er overrasket over å se meg.
Jeg vet at Salvor snakket med deg.
Hun skulle ikke ha fortalt om Hober Mallow.
- Hun skulle ikke ha fortalt deg noe. - Hun sa at du var i trøbbel.
Nye Terminus var også i trøbbel. De sa at du stakk av.
Ja.
Du kunne ha beskyttet dem. For 100 år siden gjorde du det.
Dro hele Terminus inn hit.
Dro jeg?
Greit.
Hvelvet.
Hvelvet vi ser fra utsiden, er en skygge av et firedimensjonalt objekt.
Redusert med en dimensjon.
Hvelvet.
Terminus.
Du flyttet ingen.
Du bare projiserte mer av Hvelvet inn i et tredimensjonalt rom.
Fanget dem i skjeen, og så... ny akse.
Hvordan du bygde det, er et annet spørsmål.
Jeg fikk hjelp.
Kalles prinsipper er innebygd i Det niende bevis for folding,
men det vet du alt.
Det forklarer ikke hvorfor du ikke reddet Nye Terminus.
Jeg ble skapt som en mann uten redskaper.
Hvis jeg hadde blitt tillatt å vite mer, kunne jeg kanskje gjort mer.
Var det derfor du ga Demerzel Radianten? For å bevise at du kunne utrette mer.
Jeg ga henne en paradoksbombe.
Feilen i programmeringen hennes uttrykt i ren psykohistorie.
Og i hennes vanvittige forsøk på å beskytte dynastiet sitt,
ville det være et frynsegode.
Bare ved å ha Radianten, fikk hun oppmerksomheten hans.
Han ville visst at det var meg. At jeg ikke var hans skapning.
Så du gjorde det bare for å lage bråk?
Jeg er bare en mann som har falt i en brønn og skriker etter hjelp.
Kanskje det er en vei opp av den. For oss alle.
Muleselet er i stasjonen over oss.
Alle inngangene er bevoktet. Jeg trenger å komme meg inn.
Du kan hjelpe meg.
- Sier du at du vil bruke skjeen min? - Vil du gjøre det?
- En betingelse. - Der er den Hari jeg kjenner.
Ikke kall meg det.
Han har på mystisk vis fått en kropp.
Hud, øyne og kunnskaper.
Jeg vil ha det han har.
- Jeg vet ikke hvordan han fikk kroppen. - Så spør ham.
Jeg vil ha det.
Det er betingelsen min.
Personlig interesse.
Ok.
Godt nok for meg.
Dr. Seldon.
Ebling.
Hari.
Han tror at Hari fortsatt lever. Ikke si noe.
Dr. Seldon. Det er en ære.
Kom.
Gaal, en advarsel om Muleselet. Det er noe galt.
- Hva mener du? - Historien hans gir ikke mening.
Det er veier vi velger...
...og det er veier som velger oss.
Hva de betyr, og hvor de fører, er det som får oss videre.
Men det er en pris.
Framtiden avhenger av våre forventninger, våre håp og drømmer, våre feiltrinn,
og vår malplasserte tillit.
Muleselet og jeg er forskjellige.
Vi vet nøyaktig hvor våre veier vil føre.
Til hverandre. Til døden.
Etter det er framtiden umulig å vite.
Men den veien...
...skal jeg ikke gå alene.
Tekst: Evy Hvidsten